Döda! Döda!
En imponerande uppvisning.
Publiken kommer att minnas den länge.
Precis som namnet Varinius för hans generösa gåvor.
Så sant. Han ska aldrig glömmas.
Vilket inte kan sägas om alla män.
Om ändå fler vore som du.
Synd att han så snart måste återvända till Rom.
En kort men givande visit.
Dina spel har gett staden
efterlängtad förströelse i denna svåra tid.
Avrättningarna börjar.
En storslagen final på vårt besök i Capua.
Om bara Spartacus var bland dem.
Han ska snart bita i gräset, Mercato.
Mina män ska se till att det sker.
Till dess ska vi skicka honom ett budskap
skrivet i blod.
"Hannibal står vid vår port."
Det är en fras vi skrämmer Roms barn med.
Ett hot om monstret från Kartago
som belägrade staden med skräck och död
för många år sen.
Men precis som alla republikens fiender
stupade Hannibal för ett romerskt svärd!
Ett öde som han en dag ska dela med rebellen Spartacus.
Var det inte din avlägsne släkting Appius Claudius Pulcher
som besegrades av Hannibal i den första striden om Capua?
Det stämmer.
Gudarna har ännu inte gett oss en sådan gåva,
men de välsignar oss med goda omen:
Tre av Spartacus mest betrodda män.
Deras död ska tjäna som varning för alla som trotsar Rom.
Döda jävlarna!
Bered er på att dö, era satar!
De ska dräpas ad gladium
av de krigare vars segrar i dag
har förtjänat dem en plats i primus.
Men vem ska leda Roms styrkor?
Vem förtjänar en så omtalad mantel?
Det finns bara en.
Den ende gladiator från denna vackra stad
som någonsin har vunnit sin frihet på sanden.
En verklig arenans gud.
Låt mig presentera Gannicus!
Gannicus! Gannicus!
Dra åt helvete, Gannicus!
Döda dem, Gannicus! Döda dem alla!
Varför gör han det här?
Därför att han är en man utan heder.
Äntligen möter vi varandra på sanden.
Precis som Melitta alltid fruktade.
Är det sant?
Låg du med henne natten då hon dog?
Oenomaus...
Börja!
FÖREGÅENDE DAG
Vi borde inte ha delat på oss.
Hade vi gått med till gruvan...
Skulle ännu fler ligga döda i gångarna.
Båda sidor begick misstag.
Låt oss lägga dem bakom oss så att de inte upprepas på nytt.
Vi har hittat något.
Äntligen visar gudarna oss lite jävla tur.
Hur mycket återstår att se.
Hämta de andra.
Sök efter vapen och annat de har lämnat efter sig.
Ett tak över våra huvuden.
Framför allt.
Vi ska hämta vila och tänka på framtiden.
Ni har ingen framtid i mitt tempel.
Ursäkta.
Det såg övergivet ut.
Jag är ett bevis på motsatsen.
Gå tillbaka samma väg som ni kom.
Så gudarna skickar mig äntligen till dödsriket.
Vill du följa med?
Vi söker bara skydd.
Inget annat.
Spartacus?
Är du Spartacus?
Ja.
Då var förbannelsen en välsignelse!
Templet har inte använts på många år.
Här finns inte mycket bekvämligheter,
men det som finns får ni gärna dela.
Tack.
Litar du på vin och ord från en romersk skithög?
Och vad är du?
En galler, med tanke på ditt ohyfs.
Jag är ingen galler.
Jag är Agron, från landet öster om Rhen.
Jag är Lucius, romare i Caelius klan.
Trevligt att träffas, för helvete.
Varför är du här, Lucius?
Jag hade ett ståtligare hem en gång.
En villa, mark och hästar.
En familj.
De rycktes från denna värld av Sullas svarta hjärta.
- Sulla? - Han var också romare.
Men han vände sig mot sitt eget folk och straffade de som trotsade honom.
Precis som slavarna behandlas.
Jag har ägt sådana.
Om det är brott tillräckligt,
ta mitt liv.
Vinet är ändå slut.
Din blick vaknade när du hörde mitt namn.
Det var oväntat hos en romare.
Romare dödade dem som var mig kära.
De är inte mina bröder längre.
Men mannen som tvingar dem att lida
kallar jag med glädje min broder.
Kunde du inte ha hållit ditt tal innan du drack upp vinet?
Hade jag vetat att ni skulle besöka templet
hade jag fyllt det ända upp till taket.
Jag trodde att ni gick under i gruvorna i Lucania.
Var har du hört det?
På gatorna i Neapolis, där jag sköter mina affärer.
Staden surrar av rykten om ert nederlag.
De enda överlevande ska avrättas vid Varinius förbannade spel.
- Överlevande? - Nämn namn.
Jag vet bara att tre ska strida på sanden
och att en kallas "den obesegrade gallern".
Crixus?
Lever han ännu?
Bara för att se soluppgången en sista gång.
Spelen avslutas vid solnedgången.
Precis som dina mäns liv.
Spartacus har undkommit döden.
Men vi omfamnar den.
Liksom jag ska omfamna Naevia
när hon är i mina armar i dödsriket.
Där Melitta väntar på dig.
Jag längtar efter att återse henne.
Och efter svaren jag får.
Publiken kommer att jubla!
Ryktet om Gannicus styrka sprider sig
som om det gällde självaste Hercules!
Han belönades med odödlighet.
Turligt nog för dig söker jag en mer jordisk lön.
Du får den efter uträttat uppdrag.
Min pengapung är lätt.
Några mynt skulle förankra min avsikt.
Givetvis.
Jag vill inte att vinden ska föra bort dig
innan tiden är inne.
Jag ska ombesörja det.
Det blir ett mäktigt skådespel!
Kom, jag ska presentera dig för magistraten
och självaste praetor Variniius.
Låt dem se legenden från arenan
tillsammans med resten av den vrålande folkmassan.
Jag vill hellre ha vin
och lösaktiga kvinnor.
Hur stupade han?
Vi mötte Spartacus och hans män när vi jagade.
Fähunden åsamkade oss stora skador.
Ändå står du framför mig, fortfarande i livet.
Jag försvarade tribunen
och förhindrade att livet försvann ur hans sår.
En hedervärd gärning.
Men fruktlös.
- Praetor... - Skicka bud till senator Albinius.
Spartacus kommer inte att stå bland slavarna som avrättas i morgon.
Och syriern?
Han måste få en chans att glänsa i strid
på arenan
innan han dör med de andra värdelösa slavarna!
Nej! Praetor, jag bönfaller dig!
Ännu en besvikelse.
Spartacus undkommer stackars Gaius än en gång.
Dina spel drabbas av thrakierns frånvaro.
Den gode Mercato har utlovat ett skådespel.
Som ska omtalas länge i hela republiken.
Jag vill inte att din makes nederlag ska dämpa glädjen.
Och jag vill inte att han behåller den titeln.
Det är själva syftet med vårt möte.
Beskedet om dina känslor för min dotter
ger mig glädje.
Jag bad till guden Haeminaus att godkänna förbundet.
Han gav sin välsignelse.
Gudarna har varit mycket generösa.
Men vi måste vara försiktiga.
Gaius kan inte få kännedom om våra planer
förrän upplösandet är ett faktum.
Han kan ställa till med skandal.
Låt oss gå härifrån och diskutera nästa steg.
Jag längtar efter att bojorna ska lätta
och att våra rikedomar återförs till Rom.
Och jag längtar efter dig vid min sida, som min hustru.
Han verkar nöjd.
Avlägsna hindret som vi har talat om så ska vi ordna saken.
Hindret?
Jag ska göra mig av med den oönskade ättlingen.
Vill du inte att ditt barn ska födas?
Det måste ske, för att ge plats för en bättre arvinge.
Jag står i skuld till dig.
Spartacus berättade vad du har gjort för Nasir.
Om det inte vore för dig...
Det är mitt fel att han ligger för döden.
De borde aldrig ha kommit till gruvorna.
Jag försökte hindra dem.
Jag önskar att du hade gjort mer.
Naevia...
Hoppet om att återse Crixus var det enda som höll mig vid liv.
Varje dag bönföll jag gudarna att föra honom till mig.
Är det så här de svarar mig?
De låter mig njuta av hans närhet
bara för att sen rycka bort den för evigt?
Han undvek aldrig strid.
Det gör ingen av dem.
Jag önskar att Lucretia hade tagit mitt liv.
Då hade inte Crixus behövt offra sitt
för något besudlat och fördärvat.
Spartacus söker efter dig.
Nasir?
Han kämpar fortfarande.
Precis som vi alla.
Romarna sprider rykten om motsatsen.
Enligt Lucius talas det om att vi är besegrade.
Låt dem komma och se hur fel de har.
Jag vill inte vänta till dess.
Eller se våra bröder stupa på arenan.
Vill du storma arenan?
Vi är för få. Ännu färre av oss kan hantera svärd.
Det vet Glaber och hans soldater.
De skulle aldrig förvänta sig ett angrepp.
På goda grunder.
Vem har bättre kunskap om arenan
än de män som har stridit på dess sand?
Vad tänker du?
Avrättningarna är ett budskap.
Rom tänker kväva varje eld som brinner mot dess herravälde.
Jag tänker sända ett eget budskap.
Det ska sätta hjärtat i brand hos alla som ännu är slavar.
Det är en tung börda.
Att ha släckt livet som växer inom dig.
Jag trodde att det skulle vara lättare.
Jag vet inte varför jag tvekar.
En kvinna vill alltid skydda sitt barn.
Ändå måste det ske.
Det kanske är bäst att vänta.
Din frånvaro från spelen blir inte obemärkt.
Min frånvaro?
Jag har förgiftat många slavar med silfium
för att slippa oönskade bördor i Batiatus hus.
Du kommer att bli sjuk och blöda i många dagar.
Det ska jag berätta för din far
om han undrar varför jag är här.
Du ger mig kloka råd.
Det vill jag gärna fortsätta göra.
Vill du följa med mig till Rom?
Min enda önskan är att stanna vid din sida
tills livet överger mig.
Bandet från förr finns kvar mellan oss.
Låt oss se om det har en framtid.
Skynda dig.
Äntligen kommer hon.
Annat krävde min uppmärksamhet.
Den borde riktas mot din plikt.
Tror du att jag skulle låta dig dö på sanden?
Efter allt du har gjort för mig?
Jag ska tala med Glaber.
Han beskyller mig för att Spartacus fortfarande går fri.
Han lyssnar inte på dig.
Men han kommer att lyssna till gudarna
precis som han har gjort tidigare.
Jag ska viska om dem.
Om att du återvände till oss av en anledning.
Och att gudarna ännu har användning för dig.
Liksom jag.
Vad begär du av mig nu?
En enkel uppgift.
Det finns en röd flaska gömd bland llithyias smycken.
Byt ut innehållet mot vatten och bittra örter.
Jag har sett sådana röda flaskor här förut.
Och bevittnat deras effekt.
När den uteblir
tolkas det som ett tecken på att barnet måste födas.
Det är lättare för dig att sköta den saken.
Du står henne närmare och kan röra dig fritt.
Risken för upptäckt är för stor.
Ilithyia får inte ges någon anledning att tvivla på mig.
Annars kommer allt att gå om intet.
Hur ska jag kunna göra det?
Jag är en fri man, men jag är ingen ande
som kan ta mig igenom porten.
Var jag inte domina här i huset?
Porten öppnas till mitt minne.
Kan du göra män osynliga också?
Det blir stor uppståndelse på arenan i morgon.
Ilithyias slavar är med henne.
De flesta av Glabers män
kommer att vara där för att lugna den nervösa staden.
Det borde inte vara svårt för en man med dina talanger
att undvika resten.
- Och om jag blir upptäckt? - Bli inte det.
Jag ska bli fri.
Till vilket pris som helst.
Är det ens möjligt?
Det ska jag se till.
Eller dö på arenan som Crixus.
Jag hoppas att gudarna snart för dig tillbaka.
Vart ska vi gå?
Nasir!
Ge mig ett svärd. Jag följer med.
Du måste vila lite mer.
Den här gången ska du stanna medan jag går.
Vi måste ge oss iväg.
Pojken undflyr döden.
Det kanske är ett tecken.
Vi kan inte lita på omen.
Vi måste hämta styrka i vårt rättfärdiga uppdrag
och fullfölja det.
Ni har alla hört rykten om vår plan.
Jag ska byta viskningarna mot djärva ord.
Vi ska krossa arenan i Capua.
Och om ni inte återvänder?
Lucius Caelius känner till trakten.
Om vi är borta för länge,
ska jag be honom visa en säker väg.
Långt från Glaber och hans soldater.
Vi har drabbats av förluster.
Vi har splittrats.
Men vi är fria.
En ovärderlig gåva.
Något jag vill se
mina fördömda bröder få njuta av igen.
Och när så sker
ska vi sprida budskapet till alla slavar
att också den mäktiga republiken blöder efter ett hugg!
Du knullar som en gud!
Låt mig smaka av vinet för att återfå mina sinnen.
Jag har inte sett dig här förut.
Jag har varit borta länge från Capua.
Varför kom du tillbaka?
Jag kom för spelens skull.
Jag önskar att jag kunde se dem.
Jag skulle gärna byta plats med dig.
Du strider på sanden
och jag dricker och knullar tills gudarna hämtar mig.
Sanden? Du är Gannicus!
Gladiatorn som vann sin frihet!
Jag är bara en skugga av honom.
Ingen annan har någonsin vunnit rudis.
Får jag känna på det?
Berättar märkena om dina segrar?
De berättar om ärofulla dagar glömda sen länge.
Varför bär du det om det gör dig bedrövad?
Det måste alltid finnas vid min sida,
också på arenan.
Som bevis för att jag inte längre är en slav.
En påminnelse om mina föresatser när jag ännu var det.
Melitta! Andas!
Vi har talat nog.
Jag ska gå till sängs.
Vin och minnet av dina lår
ska ge mig styrka inför morgondagen.
Det är en välsignelse
att slippa det förbannade huset för alltid.
Må det falla sönder under oss.
För dem till arenan, redo för avrättning.
Praetor.
Praetor! Ursäkta, jag måste tala med dig.
Du är fortfarande i livet
för att Lucretia påstår att gudarna sätter värde på dig.
Utmana mig, och jag struntar i hennes profetia.
Jag vill uppfylla den, redan i dag.
Redo! Marsch!
Tala, så får vi se hur gudalik du är.
Jag såg något märkligt när jag satt i cellen.
Din hustrus slav smög sig dit på natten.
I hennes hand såg jag ett välkänt ting.
Ett ting som jag fruktar att du inte vet något om.
Skaffa gott om vatten och vin till bärstolen.
Jag vill inte möta Varinius uttorkad i den förbannade värmen.
Ja, domina.
Gaius?
Jag trodde att du var på arenan med dina män.
Har gudarna någonsin sett en sådan skönhet?
Du smickrar mig.
Lämna oss.
Vi kommer för sent.
De kommer att vänta,
liksom jag har väntat
på efterlängtade välsignelser.
Det blir en stor dag.
Som genom din försorg aldrig skulle komma.
- Gaius... - Försök inte ljuga!
Jag vet vad det är och syftet med det!
Varför?
Därför att du inte är värdig en arvinge.
Du är inte värdig mig.
Har vi drivit så långt
från den kärlek vi en gång delade?
Den är en prick på en avlägsen horisont.
För liten för att synas.
Jag ska hålla mitt barn i min famn.
Och du ska spela rollen som plikttrogen mor och hustru.
Nej.
Du ska göra som din make befaller.
Då ska jag be Varinius att yttra dem med vänligare röst.
Varinius?
Min far ska upplösa vårt äktenskap
till förmån för en mer lovande möjlighet.
Jag återvänder till Rom med honom när spelen är slut.
Ni har konspirerat emot mig.
Vi gör vad vi måste göra när besvikelsen tilltar.
Jag ska tala med din far.
Till vilken nytta?
Han gav dig min hand
för att jag gråtande bad honom med drömmar om kärlek.
Mina ögon är torra nu.
En förtorkad öken.
Finns det ingenting kvar mellan oss?
Bara minnen.
De kommer också att försvinna.
Kom.
Låt oss visa upp oss som man och hustru
en sista gång.
Publiken är på dåligt humör.
Vi kan inte klandra någon utom dem som orsakar förseningen.
Ursäkta!
Min make tvingades ordna med oväntade angelägenheter.
Det måste vara viktiga ting
som tvingar en hedrad gäst och hela Capua att vänta?
Det var brådskande.
Jag blundar för sådana felsteg
och blickar mot en mer förtjänstfull framtid.
Sådana tankar håller sömnen borta.
Jag hoppas att den här dagen ska bringa dig tröst,
liksom du tröstar alla med din gudalika närvaro.
Då börjar vi och ser vad den bjuder.
- Vad väntar ni på? - Sätt igång!
Invånare i Capua!
Vi är samlade här för att bevittna
slutet på de omtalade spelen som ordnats av er ödmjuke tjänare,
Publius Varinius.
När de avslutas,
vet att jag inte har glömt seden att hålla avrättningar.
Jag upphöjer traditionen till att hållas under primus!
Varje kamp som leder till den
ska avgöra vilka män som är värdiga
att skipa Roms rättvisa!
Låt det blodiga skådespelet börja.
Kalla in Mycter! Samnite!
Kalla in Abiron och Murmillo!
Ja!
Må gudarna välsigna oss med en dag som vi aldrig ska glömma.
Börja!
Döda! Döda!
Det är en uppvisning värdig gudarna!
Du är duktig på att para ihop gladiatorer, Mercato.
Har du funderat på att erbjuda Rom dina tjänster?
Du hedrar mig, praetor.
Men min framgång är förbunden med Capua.
Tänker du undanröja varenda skicklig krigare?
Bara några stycken.
Din makes ögon vittnar om annalkande storm.
Han gjorde en otursam upptäckt
i min kammare.
Mycket otursam.
Vi är framme vid den sista tvekampen före primus!
Vem ska bevisa att han är en gud,
värdig att utkräva hämnd på Roms fiender?
Kalla ut Masonius och Hoplomachus!
Kalla ut Strabo och Murmillo!
Döda! Döda!
En imponerande uppvisning.
Publiken kommer att minnas den länge.
Precis som namnet Varinius
för hans generösa gåvor.
Så sant. Han ska aldrig glömmas.
Vilket inte kan sägas om alla män.
Avrättningarna börjar.
Döda! Döda!
Två mot en armé?
Jag tycker inte om dina odds.
De är till din fördel.
- Vet du vad du ska göra? - Vi ska fullfölja det.
Det skänker styrka att veta att du är med mig.
Vi måste skynda oss.
Om någon av er tror på gudar
är det dags att åkalla dem nu.
Skynda er!
"Hannibal står vid vår port."
Det är en fras vi skrämmer Roms barn med.
Ett hot om monstret från Kartago...
Jag har drömt i många år om att åter stå på arenan.
Det är en ära att möta dig.
Hannibal stupade för ett romerskt svärd.
Er tid är inne.
...som han en dag ska dela med rebellen Spartacus.
De ger oss svärd utan egg.
Och utan hopp om seger.
De är dårar som alls ger oss svärd.
Döda jävlarna!
Bered er på att dö, era satar!
Jag vill se era inälvor, fångar!
Dagen bjuder på en oförtjänt ära.
Jag har länge velat stå på sanden med Gannicus,
den störste krigare som satt sin fot här.
Det står inga krigare här. Bara män och deras öden.
Men vem ska leda Roms styrkor?
Vem förtjänar en så omtalad mantel?
Är du från Batiatus hus?
Det finns bara en.
För en evighet sen.
Och nu strider du för att ta livet av dina bröder?
Om de måste falla vill jag ge dem en ärofull död.
Skänkt till dem av en person som högaktar dem.
Här kommer Gannicus!
Gannicus! Gannicus!
Jag har börjat tvivla på planen.
Vi har svurit.
Stålsätt dig och gör dig redo för...
Hon var min hustru!
Och du var min broder!
Han är min!
Här är det!
Du där!
Veronius! Grip kvinnan!
Halt!
Gallern möter sitt slut.
Det skulle ha skett för länge sen.
De dröjer för länge.
Vi måste vänta, annars går allt om intet.
Jag önskade aldrig mina känslor för henne.
Jag önskade aldrig det här!
Rhaskos!
- Fan. - Vänta.
Det går inte fort nog!
Kedjorna! Snurra dem runt bjälkarna.
Dra!
Jag ska föra dig till hennes armar, broder.
Dra!
Nu!
Vad är det som händer?
Spring härifrån!
Undan! Ur vägen!
Mercato!
Mercato?
Mercato!
Vi måste ge oss av, broder.
Döda dem!
Hjälp till!
Spartacus.
Cossutius!
Vägen är fri!
Spartacus har gjort dig till åtlöje igen.
Dina dagar i senaten är slut!
Spartacus! Vi måste ta oss härifrån!
Nej! Vi måste hitta Oenomaus.
Den här vägen.
Gaius! Hjälp mig!
Hjälp mig.
Jag är inte så dum som du och din dotter tror.
Hjälp mig med honom.
Gå! Jag kommer efter.
Spartacus!
Jag har sett nog av spelen.
Vi lämnar arenan för alltid.
Invånare! Lugna er!
Samla dina män!
Kom, jag följer dig till huset.
Gaius, var är min far?
Han har stupat för Spartacus hand.
Vi ska överleva det här.
Tillsammans.
Som man och hustru.